![Boka Gjentakelsen holdt foran en vegg i sollys](https://cdn.sanity.io:443/images/u1yf306m/production/50b2946b61a221fce774f82f21ceb284f9e16df8-940x615.jpg?w=941&h=580&fit=crop&crop=entropy&auto=format)
Gjentakelsen er en god gjentakelse
Da het boka Den første gangen, og "den første gangen" handler om noe annet enn du tror. Handlingen og mange av formuleringene fra den boka finner du også i Gjentakelsen.
Så hvorfor skal du lese Gjentakelsen hvis du leste Den første gangen? Fordi Vigdis Hjorths forfatterskap er en kontinuerlig reise inn dit det brenner aller mest. Årets roman gjenforteller historien fra 1999-boka med flere detaljer og mer kontekst, ikke minst med linjer til Hjorths eget forfatterskap.
Avslutningen er nærmest en kommentar til all debatten som har etterfulgt mange av bøkene hennes fra de siste årene, særlig Arv og miljø. (Riktig nok bruker hun ikke sitt eget navn og sine egne boktitler når hun skriver om disse tingene, men parallellene til hennes eget liv er for mange til at det lar seg overse.)
Og i alt dette synes jeg litt synd på Finn Lykke, hvis han er en virkelig person. Som 16-åring i 1975 var det neppe i hans tanker at han skulle bli til en romanfigur ikke bare én, men to ganger, i bøkene til en av Norges mest leste forfattere.